Camí de Sant Jaume
![](/docs/docsArticle/11310/camistjaume2.jpg)
La
història del Camí de Sant Jaume es remunta a principis del segle IX, al moment
del pretès descobriment del sepulcre de l’apòstol evangelitzador de la Península
Ibèrica, en un bosquet d’A Coruña. Segon recull la tradició, un pastor gallec
anomenat Pelai veié un estel que assenyalava un indret del turó on més endavant
sorgiria Compostel·la. La notícia arribà ràpidament al bisbe Teodomir, de la
diòcesi d’Iria Flavia, que ordenà desbrossar el turó. Enmig de la boscúria, es descobriren
les restes d’un sepulcre. El bisbe Teodomir, per inspiració divina, anuncià
solemnement que les restes trobades pertanyien a l’apòstol Sant Jaume.
D’aleshores
ençà, Santiago de Compostel·la es convertí en un punt de pelegrinatge de
referència a tot el continent europeu. Així doncs, el camí quedà definit mitjançant
la xarxa de vies romanes que unia els punts neuràlgics de la Península.
L’impressionant flux humà que des de ben aviat es dirigí cap a Galícia va fer
aparèixer ràpidament nombrosos hospitals, esglésies, monestirs, abadies i
pobles a l’entorn dels camins i vies de transport.
Durant
el segle XIV, l’afluència de pelegrins va començar a decaure a causa de les contínues
guerres, epidèmies i grans catàstrofes naturals que es van succeir a tots els
regnes de la península. La recuperació de la ruta començà a finals del segle
XIX, quan l’arquebisbe Payá Rico redescobrí les restes de l’Apòstol i el Papa
Lleó XIII en confirmà la seva autenticitat. No ha sigut, però, fins al darrer
quart del segle XX quan s’ha produït l’autèntic ressorgiment contemporani de la
peregrinació.
El tram
català del Camí de Sant Jaume travessa tot el territori des de Sant Pere de
Rodes fins Alcarràs, on enllaça amb el tram aragonès. Una de les etapes
del camí finalitza a la ciutat de Manresa venint d'Artés, mentre que una altra
comença a la nostra ciutat i s’allarga fins a Montserrat.